Megérkezett a fia, uram.
- Atyám! - John!
Mint látni fogod a végrendeletemben, a norlandi uradalmat...
...nem oszthatom fel két családom között.
Nyugodjon meg, atyám.
Ezért hát Norland egésze téged illet jog szerint.
Ez örömmel tölt el, ha rád gondolok és Fannyre.
De mostohaanyádnak és leányainknak csak ötszáz font évjáradék jut,
a lányoknak pedig hozományként semmi.
- Segítened kell rajtuk! - Természetesen.
Meg kell ígérned.
Megígérem, atyám. Megígérem.
Segíteni rajtuk? Hogyan?
Háromezer fontot adományozok nekik.
A kamatok gyarapítják jövedelmüket.
- Ezzel teljesítem atyám kérését. - Valóban, több mint bőkezűen.
Ily esetekben inkább vagyok túl bőkezű, mint túl szűkmarkú.
Persze nem kötött ki meghatározott összeget.
Ezerötszáz. Mit szólnál ezerötszázhoz?
Tett-e valaha fivér ennyit a vér szerinti húgaiért. Nem féltestvéreiért?
- Többet aligha várhatnak. - De mi áll módodban?
Évi száz font az anyjuknak. Jobb, mint azonnal megválni ezerötszáztól.
Ám ha elél 15 évig, ugyancsak rajtavesztünk.
Ahány évjáradékos, mind örökké él.
- Alkalmanként húsz font elég. - Valóban.
Biztos vagyok abban, atyád nem is gondolt arra, hogy pénzt adj nekik.
- Így is kapnak évi 500 fontot. - Négy nő kívánhat-e többet ennél?
Nem lesz hintójuk, fogatuk, szolgájuk is alig.
Gondtalan lesz az életük!
Inkább nekik lesz módjuk, hogy neked adjanak.
Marianne, nem játszanál valami mást?
A mama reggeli óta csak sírdogál.
Valami kevésbé gyászosat, drágám!
Vendégként bánnak velem a saját otthonomban!
- De hát nincs hova mennünk. - John és Fanny megérkezhetnek.
Talán üdvözöljem őket? Keselyűk!
Tüstént tudakozódni kezdek egy másik ház iránt.
Addig el kell viselnünk a jelenlétüket.
Ott vagy, Margaret? Gyere le! Johnék hamarosan megérkeznek.
Miért költöznek Norlandba? Van már egy házuk Londonban.
Mert a házak apáról fiúra, és nem leányra szállnak.
Ez a törvény.
- Gyere, játsszunk az atlaszoddal! - Az már nem az enyém. Az övék.
Üljenek csak le!
Új otthont keresünk.
Csak Thomast és Betsyt tudjuk megtartani.
Sajnálom, hogy el kell válnunk.
De Mrs. Dashwood igazságos és nagylelkű úrnőjük lesz.
Vajon mennyi időbe telik, míg elköltöznek?
- Hogy van Mrs. Ferrars? - Anyám kitűnő egészségnek örvend.
Robert öcsém nála tölti a telet. Igen népszerű Londonban.
Saját hintója van.
- Két öccse van, ugye? - Valóban. Edward az idősebb.
Plymouth-ból hazafelé megszakítja nálunk az útját.
- Amennyiben nincs ellenükre. - Kedves John!
Ez most már a te otthonod.
- Fanny kereste az ezüstök kulcsát. - Mit akar Fanny velük?
Gondolom, meg akarja számolni őket. Mit csinálsz?
Ajándékot a személyzetnek. Nem láttad Margaretet? Aggódom miatta.
- Fanny elől bujkál. - Egész héten hozzá se szóltál.
Dehogynem. Azt mondtam, "igen", vagy "nem".
Jó reggelt, Fanny.
Jó reggelt, Miss Marianne.
Milyennek találta az ezüstöt? Eredeti mind?
- Mikorra várhatjuk az öccsét? - Holnapra.
Mivel nem időz itt sokáig, ugye,
Miss Margaret átadja a szobáját?
Páratlan a kilátás. Szeretném, ha teljes szépségében látná Norlandet.
Mrs. Dashwood. Miss Dashwood. Miss Marianne.
Az öcsém, Edward Ferrars.
Foglaljanak helyet!
Hol van Miss Margaret? Már kételkedem a létezésében.
Bocsássa meg, Mr. Ferrars. Felénk az idegenekkel szemben.
Ez természetes. Magam is tartózkodó vagyok.
Neki pedig több oka van rá.
Hogy tetszik a kilátás?
Nagyon is. Szép az istállójuk, Mrs. Dashwood.
Az istálló? A te szobád a tóra néz.
Betévedtem az egyik hálószobába. De helyrehoztam a hibát, és...
...elfoglaltam a vendégszobát.
Tea!
Elkényeztették őket. Margaret vagy a fákon vagy bútorok alatt rejtőzik.
Marianne-tól alig kaptam egy jó szót.
Nemrég halt meg az atyjuk. Megváltozott az életük.
Ez nem magyarázat!
A könyvtár.
- A legtöbb idegen nyelvű. - Valóban! Csodálatos!
Nem szeretem a könyvek szagát.
Talán a por miatt. Hallom, terveid vannak a dióligettel.
Kivágatom, és görög templomot építtetek a helyére.
Ez rendkívül érdekes! Megmutatnád a helyet?
Túl drága. Nincs szükség négy hálószobára.
Akkor ezt!
Marianne, csak évi 500 fontunk van.
Majd tovább érdeklődöm.
Elnézést a tolakodásért! Azt hiszem, megtaláltam, amit keresnek.
Gyere elő, drágám! Nem láttunk egész nap.
Később természetesen bővítenünk kell.
Mattocks majd ismerteti programunkat.
Bocsásson meg. Nincsen véletlenül egy megbízható atlaszuk?
- Azt hiszem, van. - A Nílusra vagyok kíváncsi.
A nővérem szerint Dél-Amerikában van.
Dehogy! Ez tévedés.
- Szerintem Belgiumban van. - Belgiumban?
Ott biztos nem. A Volgára gondol.
- A Volgára! A forrása... - Vlagyivosztokban van...
- Wimbledonban. - Igen, ahol a kávébab terem.
A Nílus forrása Abesszíniában van.
Valóban? Érdekes.
- Üdvözlöm. Edward Ferrars. - Margaret Dashwood.
A szomszédos ingatlan kellemes kiegészítés lehet.
- Menjünk oda és... - Gibson.
- Örülni fog, hogy eladja. - Többet kér majd, mint amit ér.
Megsebeztem?
Köszönöm. Bocsásson meg!
Ez volt atyám kedvence.
Köszönöm a segítségét. Margaret teljesen megváltozott.
Nincs mit. Élvezem a társaságát.
- Megmutatta már a faházat? - Még nem.
Megmutatná nekem?
- Szép az idő. - Örömmel.
- Margaret utazni szeretne. - Hamarosan expedíciót indít Kínába.
Magával visz, mint a szolgáját, és rosszul fog bánni velem.
- Mi lesz a tennivalója? - Kardforgatás, sikálás.
És melyik lesz a legfontosabb?
Világéletemben a magánélet nyugalmára vágytam.
De az anyám arra, hogy tüntessem ki magam.
Legyek szónok, kiemelkedő politikus. Vagy ügyvéd, csak hintón járjak.
És maga mit szeretne?
Inkább a lelkészi hivatást. Ám az nem elég elegáns anyámnak.
Neki jobban tetszik a katonaság. Az viszont nekem túl elegáns.
- Szívesen lakna Londonban? - Utálom Londont.
Túl zajos. A vidéki élet az ideálom. Kis parókia, ahol némi jót tehetnék.
Baromfit tarthatnék... Rövideket prédikálnék.
Képzelje, milyen lehet annak, akinek reménye sincs...
...és a hivatását sem választhatja meg.
A helyzetünk igencsak hasonló.
Maga egy vagyont fog örökölni.
Mi nem is dolgozhatunk.
Talán Margaretnek igaza van, a kalózság az egyetlen megoldás.
Mi az a sikálás?
"Nem csendesült el a vihar, fény se gyúlt felettünk,
késett az óvó égi kar, mindketten odavesztünk.
Ám engemet háborgóbb tenger szédítőn örvénylő mélye nyelt el..."
Figyeljen, Edward!
"Nem csendesült el a vihar, fény se gyúlt felettünk,
késett az óvó égi kar, mindketten odavesztünk."
Nem érzi az elkeseredést? Próbálja újra!
"Nem csendesült el a vihar, fény se gyúlt felettünk,
késett az óvó égi kar, mindketten odavesztünk."
Mama...
Nézd. Épp most érkezett.
"Felajánlom otthonukul a Barton Villát, mihelyt..."
- A kuzinom, Sir John Middleton. - Ez Elinornak se lesz túl drága.
- Ő még nem látta? - Nem. Megkeresem.
- Várjunk még! - Miért?
Azt hiszem, vonzalom alakult ki kettejük között.
Kegyetlenség volna elszakítani. Devon messze van.
- Nem tetszik a választása? - Egyáltalán nem.
- Edward igen szeretetreméltó. - "Szeretetreméltó"? De?
De valami hiányzik belőle. Túl józan. Ahogy tegnap felolvasott...
Elinor másként érez. A józansága illik hozzá.
De tudná szeretni? Vajon beérheti a lélek ily udvarias érzelmekkel?
A szerelem tűz, lángolás! Júlia, Guinevere, Héloise.
- Mind tragikus véget ért. - Meghalni a szerelemért?
- Mi lehetne ennél dicsőbb? - Elragadnak a romantikus érzéseid.
"Hóbort, szeszély a szerelem? Halhatatlan, mint az igazság,
nem hervad, mint a fiatalság múló virága,
megterem kietlen tájon,
hol se víz se reménysugár nem ad enyhet..."
Kár, hogy Edward nem szeret olvasni!
Te kérted, aztán elvetted a kedvét.
De szívélyesen viselkedsz, és bizonyára kedveled a hibái ellenére.
Számomra ő maga a szeretetreméltóság és az érdem.
Ez aztán a dicséret!
Övé őszinte rajongásom, ha azt mondod, bátyámként szeressem.
- Mihez kezdjek majd nélküled? - Nélkülem?
Bizonyára nagyon boldog leszel. De ne költözzetek túl messzire!
- Nem állapodtunk meg semmiben. - Szereted?
Nem is próbálom tagadni, hogy nagyra becsülöm. Hogy...
...mélyen tisztelem. Kedvelem.
Becsülöd? Kedveled? Ha még egyszer ilyet hallok,
- elmegyek. - Bocsáss meg!
Az érzelmeim erősebbek ennél, de többet ne higgy.
Hóbort, szeszély a szerelem?
- Vagy egy Ferrars? - Menj aludni!
"Nem is próbálom tagadni, hogy nagyra becsülöm.
Mélyen tisztelem.
Kedvelem."
Úgy örülök, hogy meghívta Edwardot.
Igen kedves fiú. Mindannyian kedveljük.
Nagy reményeket fűzünk hozzá.
Anyám reméli, bölcsen választ majd hivatást.
És feleséget. Reméli, hogy mindkét fia...
- ...jól házasodik majd. - Természetesen.
De remélem, azt is kívánja, szerelemből házasodjanak.
Szép a szerelem, ám a szív nem mindig vezérel helyes útra.
Tudja Mrs. Dashwood, Edward együtt érző lélek,
a pénztelen nők könnyen lépre csalhatják.
Ha ilyen egyezségre lépne, sosem vonná vissza a szavát.
Képtelen lenne rá.
De az a vesztét jelentené.
Aggódom is érte. Anyám megvonná tőle minden támogatását,
ha olyanra pazarolna érzelmeit, aki alacsonyabb rangú nála.
Tökéletesen megértem.
Devonba?
A kuzinom, Sir John Middleton, ajánlott egy házat.
Bizonyára tehetős ember.
Özvegy. A Barton Villát ajánlotta fel nekünk.
Villa? Elbűvölő! Egy kis ház mindig kellemes!
De nyár előtt nem mennek el?
Nem élhetünk vissza a nővére jóindulatával.
- Ugye, eljön hozzánk, Edward? - Szívesen megtenném.
Anyánk már régóta várja Edwardot.
Jöjjön el, mihelyt tud! Mi mindig szívesen látjuk.
- Nem viheti magával? - Nem lenne rá pénzünk.
Hasznossá tehetné magát a konyhában. Ne haragudjon!
Miss Dashwood!
Elinor! Beszélnem kell önnel.
Nagy fontosságú dolog az, amit feltétlenül...
...el kell mondanom. Méghozzá... a neveltetésemről.
- A neveltetéséről? - Igen.
Bármily különös, iskoláimat Plymouth-ban végeztem.
- Igen. Ismeri? - Plymouth-t? Nem.
Nos, négy évet töltöttem ott...
...Mr. Pratt iskolájában.
- Pratt? - Pontosan.
Míg ott voltam...
Vagyis hogy volt neki... van neki...
Edward, azonnal Londonba kell utaznod!
- Ma délután indulok. - A mama ragaszkodik hozza.
Bocsásson meg!
Edward megígérte, hogy elhozza az atlaszt.
Két hét nem telik belé, lefogadom.
Drága Edward!
Üdvözletem!
Sir John!
Drága hölgyek! Szavamra, itt vannak!
- Sir John, rendkívül kedves. - Szó sincs róla.
Itt az én drága anyósom, Mrs. Jennings.
Bizonyára Miss Dashwood! Elviselhető volt az utazás, szegénykéim?
Miért nem jöttek fel tüstént a kastélyba?
- Megláttuk magukat. - Hozattuk a kocsit.
- Nem tudott várni. - Annyira nincs társaságunk.
Úgy érzem, mintha régóta ismerném magukat. Elbűvölő teremtések!
- Velünk ebédelnek Barton Parkban! - Sir John, ezt nem fogadhatjuk el.
Nem tűrök ellentmondást! Ragaszkodom hozzá.
Hadd rendezkedjünk be! Mindenesetre köszönjük.
Küldjenek a kocsiért, ha már elkészültek!
Köszönjük.
Hideg a lábad.
Olyan koszos a nyakad, hogy megteremne rajta a krumpli.
Hideg van. Fázom.
Vajon hol lehet Brandon? Remélem, nem sántult le a lova.
Brandon ezredes a megyében a legpartiképesebb agglegény.
Megfelelne valamelyikteknek. Korban inkább Miss Dashwoodhoz illik.
De ő bizonyára Sussexban hagyta a szívét.
Láttam, Marianne. Úgy látom, egy titokra bukkantunk!
Maga a legjobb vadászebemet is felülmúlja.
Miféle ember? Hentes, pék vagy gyertyaöntő? Kihúzom magából.
- Ő aztán kihúzza! - Itt senkinek nincsenek titkai.
Vagy nem tartjuk meg őket.
- A helybéli lelkész! - Vagy egy jóképű hadnagy!
- Valami támpontot! Egyenruhás? - Nincsen foglalkozása.
Akkor hát úriember!
Ilyen személy nem is létezik.
De van! A neve "F"-fel kezdődik.
"F"-fel? Nocsak! Ígéretes betű!
Foster! Forrest! Fotheringay! Featherty?
- Fortescue? - Fondant?
Sir John! Játszhatok a zongorán?
Természetesen.
- Csak semmi ceremónia, kedvesem! - Kérem, bocsásson meg neki!
Végre egy kis szórakozás! Nem emlékszem, mikor volt benne részünk!
Brandon, hol bujkáltál! Ismerd meg szépséges új szomszédjainkat!
Kár, hogy elkésett! Nem hallotta az elragadó énekesmadarunkat.
Valóban nagy kár.
Bemutatom Brandon ezredest. Együtt szolgáltunk Kelet-Indiában.
- Nincs nála jobb cimbora! - Járt Kelet-Indiában?
- És milyen? - Forró.
Fűszerillat száll a levegőben.
Miss Dashwood, magán a sor, hogy szórakoztasson bennünket.
Azt is tudom, milyen hangnemben fog énekelni!
F-dúrban...
Nincs jogod a feltételezéseidet előhozni.
- Te mondtad. - Én nem mondtam semmit.
- Majd meglátják, ha eljön. - Nem illik erről beszélni.
- Mindenki más ezt tette. - Mrs. Jennings nem "mindenki".
Nekem tetszik. Beszél mindenféléről. Mi sosem beszélünk semmiről.
Csendet! Elég, Margaret!
Ha nem tudsz illendő dolgot mondani, szorítkozz az időjárásra!
Elég nádat gyűjtöttek egy Mózes-kosárhoz.
Tudja, milyen szóbeszéd járja?
Hogy előnyben részesít egy bizonyos társaságot. De miért is ne?
A legszebb férfikorban? Szerencsés lenne az ifjú hölgy.
Éppúgy nem gondolna énrám, mint magára.
- Ne legyen ily kegyetlen önmagával! - És milyen igaza van!
Bolondul érte. Kiváló parti!
- Gazdag férfi, csinos lány. - Mióta ismeri?
Amióta csak itt élek. És tizenöt éve jöttem ide.
Négy mérföldre van a birtoka. Ő és John nagyon jó barátok.
Nincs felesége, se gyereke. Tragikus história!
Szeretett egy lányt húsz éve. A család eltiltotta tőle.
- Miért? - Eliza szegény volt.
A lányt elkergették otthonról, ő pedig elment katonának.
Azt hiszem, John barátsága mentette meg az életét.
- Mi lett a hölggyel? - Egyik férfi a másik után.
Eltűnt a jó társaságból.
Amikor Brandon visszatért, sokáig kutatott utána,
mígnem haldokolva találta egy szegényházban.
A lányom felvidíthatta volna, de végül jobb férjet talált.
Nézze meg! Milyen figyelmes!
- Teszek vele egy kísérletet. - Kérem, hagyja szegény ezredest!
Épp erre van szüksége.
- Régen hallottuk zongorázni. - Van itt egy nálam jobb zenész.
Tudta, hogy a mi Brandonunknak is a zene a szenvedélye? Jól zongorázik.
Bizonyára épp annyi bánatos dalt ismer, mint maga.
Játsszanak nekünk duettet! Szépen egymás mellett!
Nem tudok duetteket. Bocsásson meg, ezredes!
Nem lesz nyugtunk már? Alacsony a bér, de jól megfizetjük.
Mrs. Jennings férjhez adta a lányát. Most mindenkit ki akar házasítani.
Csomagja érkezett, Mrs. Dashwood.
- Csomag? - Nézzétek!
Kinyithatom?
Mikor találhat a férfi menedéket, ha nem ily élemedett korban?
Ha ő élemedett, én a halálomon vagyok.
Kész csoda, hogy még élsz.
- Panaszkodott a reumájára. - "Enyhe fájdalom" volt.
Edward azt mondta, maga hozza el.
"Kedves Mrs. Dashwood, Miss Dashwood, Marianne és Margaret,
örömmel szolgáltatom vissza az atlaszt jogos tulajdonosának.
Sajnos nem kísérhetem el, ami jobban fáj nekem, mint maguknak.
Most a kedvességük emléke az egyetlen vigaszom.
Maradok hűséges szolgájuk, E.C. Ferrars"
- Miért nem jött el? - Azt írja, elfoglalt.
- Azt ígérte, eljön. Miért nem jött? - Elviszlek sétálni.
- Már sétáltam. Mindjárt esik. - Nem fog.
Mrs. Jennings rossz hatással van rá.
- Bizonyára hiányzik neked. - Nem vagyunk jegyesek.
- De szeret téged. - Nem vagyok meggyőződve róla.
De ha így is volna, ostobaság feltételeznünk,
hogy éppen egy rangjához méltatlan nőt akar.
- Azért a szíved mást mond. - Okosabb, ha a fejünkre hallgatunk.
- Ez nem jó nekem. - De jó. Ne panaszkodj!
- Köhögni fogok. - Nem fogsz köhögni.
Olyan szép! Ne maradj le!
- Az a mező ott tele van nyulakkal. - Nem érdekelnek.
- Van ennél nagyobb boldogság? - Mondtam, hogy esni fog.
- Ott kék az ég! Fussunk oda! - Nem szabad szaladnom.
Megsebesültél?
- Nem tudok járni. Hozz segítséget! - Amilyen gyorsan tudok.
Margaret!
Ne félj tőle! Nagyon jámbor.
- Megsebesült? - Csak a bokám.
Megengedi, hogy megállapítsam, nincs-e törés?
Nem törött el.
Karolja át a nyakamat!
Engedelmével, hazaviszem.
Végre!
Elesett. Ő hozta haza.
Drágaságom! Megsebesültél?
- Kificamodott a bokája. - Ne ijedj meg!
Bátorkodtam kitapogatni a csontját, és nem törött el.
- Hogyan köszönhetném meg? - Megtisztelő, hogy segíthettem.
- Foglaljon helyet! - Nem akarom összevizezni a széket.
- De hadd jöjjek el holnap! - Előre örülünk neki.
Megmutatom a kijáratot.
Az úr kalapját!
- A nevét! A nevét! - Kinek tartozunk hálával?
John Willoughby, Allenhamből.
Milyen megnyerő úriember!
- Felkapott, mint egy tollpihét. - Ember egyáltalán?
- Szólj, ha fáj! - Nem érez fájdalmat.
Margaret, szólj Betsynek, hozzon hideg vizes borogatást!
Ne mondjatok semmi fontosat!
- Milyen jól fejezte ki magát, ugye? - Méltósággal, tisztelettel.
- Szellemesen, érzéssel. - És takarékosan. Tíz szót talán.
- Öltözz át, különben megfázol! - Mit számít, ha van ily férfi!
- Meglátod, ha bedagad az orrod. - Igazad van. Segíts!
Willoughbyt érdemes elejteni! De nem lehet Marianne-é az összes gavallér.
- Mit tud Mr. Willoughbyról? - Nincs nála különb lovas.
De ő milyen? Milyen az ízlése, tehetsége, érdeklődése?
- Van egy helyes kis pointerje... - Merre van Allenham, Sir John?
Csinos kis birtok 3 mérföldre. Rászáll majd idős rokonától,
Lady Allentől.
Brandon ezredes. Kimegyek és őrködöm.
Mind Willoughbyt várják? Szegény Brandon! Most senkit sem érdekelsz.
Szabad.
- Ezredes. - Jó reggelt, Brandon.
- Hogy van a sebesültünk? - Köszönöm, ezredes.
Miért veti ki hálóját Willoughbyra egy ilyen ragyogó hódítás után?
Nem szándékozom kivetni a hálót senkire!
- Lady Allen unokaöccse? - Minden évben itt vendégeskedik.
Saját birtoka is van, Miss Dashwood. Combe Magna, Somersetben.
Nem engedném át a húgának, akárhogy bukfencezik a domboldalon.
Marianne megmentője! Brandon, itt nem kellünk senkinek.
Köszönjük a látogatást.
Marianne, távoznak az urak.
Viszontlátásra! Köszönöm a virágot!
- Hogy van, ezredes? - Maga hogy van? Menjen, várják már.
- Mily öröm, hogy újra láthatjuk! - Én örvendek.
- Ugye, nem fázott meg, Marianne? - Megtudakolta a nevemet?
A környék hemzseg a kémeimtől. Nem mehet ki a természetbe...
- Hát az jön el magához. - Ó, be szép!
- Ez nem melegházból való! - Látom, nem az enyém az első.
- Egy mezőn szedtem. - Jobban szeretem a vadvirágot.
- Elinor, kérlek... - Igazán hálásak vagyunk.
Én tartozom hálával. Bánkódtam, hogy üres a ház.
Aztán hallottam, hogy lakják megint.
Érdeklődésem semmi sem magyarázta, csak a láttukon érzett öröm.
- Foglaljon helyet! - Köszönöm.
Ki olvassa Shakespeare szonettjeit?
- Marianne felolvas nekünk. - És melyek a kedvenceik?
Nekem kétségkívül a 116.
"Nem igaz: hű lelkek násza nem ismer akadályt!
Szerelem nem szerelem, amely hőfokot más hőfok szerint nyer,
vagy árapályt játszik készségesen?"
- Hogy is van? - "Oh, nem; az örök fárosz maga ő...
- Nézi az orkánt..." - Vihart?
Különös! Én is mindig magamnál hordom.
Viszontlátásra holnap!
Magának adom a könyvet, Marianne. Talizmánnak a balesetek ellen.
Viszontlátásra. Köszönöm.
Szép munka volt! Megvitattátok Shakespeare-t, Scottot, a poézist.
Jön majd a természet, a romantika. Azután nem marad beszélnivaló.
Vétettem az illem ellen. Csak az időjárásról illett volna csevegnem.
Mr. Willoughby megbizonyosodott, hogy lelkesedsz iránta.
Mi okból kellene elrejtenem érzéseimet?
- Oly keveset tudunk róla. - Nem az időn múlik az.
Vannak, akik hét év alatt sem ismerik ki egymást. Másoknak hét nap elég.
- Ez esetben hét óra. - Úgy érzem, jól ismerem.
A felszínes érzést elrejteném, mint te.
Marianne, ez nem tisztességes.
- Bocsáss meg! - Ne is törődj vele!
Nem értem őt, mama.
Marianne!
- Befejezte? - Nem. Türelem!
El akarsz tiltani bennünket a hústól is?
- Takarékoskodnunk kell. - Hát éhen kell halnunk?
Nem. Csak marhahúst nem eszünk.
Ha vétettem volna az illendőség ellen, magam is tudnék róla.
Csípős megjegyzéseket kaptál eddig is, talán még sincs igazad.
Ha Mrs. Jennings nyelve az illem mércéje, akkor folyton vétkezünk.
Jó reggelt, ezredes!
Azért jöttem, hogy meghívjam a hölgyeket.
Piknikre, delafordi birtokomra.
Remélem, csatlakoznak hozzánk. Jövő csütörtökön.
Mrs. Jennings lánya és veje külön ezért utaznak ide.
Ezer örömmel, ezredes.
Természetesen meghívom Mr. Willoughbyt is.
Örömmel csatlakozom én is.
Jó reggelt, Miss Dashwood. Jó reggelt, ezredes.
- Az ezredes meghívott bennünket. - Pompás!
- Hallom, van egy kiváló zongorája. - Egy Broadwood.
- Akkor végre játszom maguknak. - Már alig várom.
- A húga boldognak látszik. - Igen.
Nem rejti el az érzelmeit.
Regényes szemléletével semmibe veszi az illendőséget.
- Egészen romlatlan. - Talán túlságosan is az.
Minél előbb megismeri a világ dolgait, annál jobb lesz neki.
Ismertem egyszer egy hölgyet, akinek vérmérséklete hasonlított az övére.
Azután kénytelen volt "megismerni a világ dolgait".
Az eredmény lezüllés, kétségbeesés lett.
Ne kívánja ezt, Miss Dashwood!
A gyep kitűnően alkalmas sárkányeregetésre.
Vigyázz a szalagokra!
Képzelje a meglepetésemet, amikor a lányom beállított Lucy kuzinjával.
Erre igazán nem számítottam.
Talán a szórakozás vonzotta ide. Otthon erre nem telik szegénynek.
Oly rég találkoztunk, nem tudtam ellenállni.
Te kis ravasz! A Dashwood-lányokra volt kíváncsi.
Folyton ezt halljuk: Miss Dashwood így, Miss Dashwood úgy.
Mit szólsz hozzájuk, Lucy? Anyám semmi másról nem írt a leveleiben.
- Pontosan ilyennek írta le őket? - Egyáltalán nem.
Maga goromba!
Hamarosan képviselő lesz. Fárasztó megnyerni annyi embert.
- Én ilyet nem mondtam. - Mr. Palmer oly mulatságos!
Itt jön ő! Most majd meglátod!
Hogy van, Mr. Willoughby?
A lányom, Charlotte. Mr. Palmer.
- A kuzinunk, Miss Lucy Steele. - Isten hozta.
Megengedi, hogy maga mellett üljek?
Csak a legjobbakat hallottam önről.
Sir John és Mrs. Jennings túlzásba viszi a bókjait.
Más is dicsérőleg említette önt. Aki nem esik túlzásokba.
Mi lehet az?
- Brandon ezredes? - Hol is van? Ott!
- A lovamat, gyorsan! - Valami baj van?
- Londonba kell utaznom. - Képtelenség!
Nem piknikezhetünk a házigazda távollétében. Utazzon holnap!
- Vagy miután visszatértünk. - Egyetlen percet se veszíthetek.
- Bocsássanak meg. - Remélem, semmi komoly.
Szavamra, ez fölöttébb különös!
- Gyarlóság, Brandon a neved! - Egyesek nem bírják a jókedvet!
Micsoda nyelvetek van! Brandon ezredes hiányozni fog.
Miért? Ő az a fajta, akiről mindenki jót mond, de senki se beszél vele.
Badarság! Nagyon tisztelik Barton Parkban.
- Ez már magában ellene szól. - Willoughby!
Ejnye, Mr. Orcátlanság! Jól ismerem én magát!
Árulja el, ki a gavallérja! Csak semmi titok! Úgyis kihúzom magából!
Összeboronálom az ezredessel, vagy megeszem a kalapomat!
- De ki akarna hozzámenni! - Miért nem kedveli?
Mert esőt jósolt, amikor jó időt akartam.
Hibát talált a kocsim futásában. Nem vette meg a barna kancámat.
De ha megelégedéssel tölti el,
minden más tekintetben kifogástalan, ezt elismerem.
A vallomásomért cserébe nem tagadhatja meg tőlem a jogot,
hogy épp annyira ne kedveljem, amennyire szeretem...
...ezt a villát.
- Terveink vannak az átalakítására. - Abba soha bele nem egyezem!
Egyetlen követ se tegyenek hozzá!
Ha gazdag volnék, Combe Magnát átépíttetném épp ilyenné.
- Füstös konyhával? - Az a jó, ha füstös.
Akkor oly boldog lehetnék ott, mint itt.
Van ebben a házban valami, ami minden fölé emeli becsét.
Ígérjék meg, hogy így marad!
Minő megtiszteltetés, hogy a hírét kockáztatva egyedül kísér az ajtóig!
- Pontosan ezt mondaná Elinor is. - És milyen igaza volna!
Beszélhetnék önnel holnap... Négyszemközt?
- Mindig négyszemközt vagyunk. - De van valami,
amire meg szeretném kérni.
Természetesen. Megkérem a mamát, hogy ne kelljen templomba mennem.
Köszönöm.
Akkor hát holnap!
Ó, erény!
Csendben, félelemmel lépj mindazok szívébe, akik hallanak ma engem!
Le fog térdelni, amikor megkéri?
Mind letérdelnek.
Mi a baj, drágám?
Willoughby? Mi a baj?
Nekem... Bocsásson meg, Mrs. Dashwood!
Lady Allen, a gazdagok előjogával élve, elküld engem Londonba.
- Már ma délelőtt? - Haladéktalanul.
Minő csalódás! Remélem, az ügyei nem tartóztatják sokáig.
Nagyon kedves, de nem szándékozom visszatérni Devonshire-be.
- Évente egyszer látogatok ide. - Meghívásra vár, hogy eljöjjön?
Kötelezettségeim olyan jellegűek, hogy nem merem áltatni magam.
Esztelenség késlekedni. Nem gyötröm magam tovább.
Willoughby, jöjjön vissza!
Margaret, kérd meg Betsyt, hogy főzzön teát Marianne-nek!
- Mi a baj? - Ne kérdezzetek!
- Bizonyára veszekedtek. - Az valószínűtlen.
Talán Lady Allen nem helyesli ezt a kapcsolatot.
- Tán azért küldi el. - Akkor miért nem mondta el?
- Nem szokása a titkolózás. - Mire gyanakszol?
- Miért volt bűntudatos? - Mindvégig játszott vele?
- Biztos, hogy szereti. - Persze.
Biztosította arról, hogy visszatér?
Nem kérdezed meg, hogy megkérte-e?
Semmiképp sem. Nem faggathatom, és te sem.
Majd vall, ha eljön az ideje.
Oly különös volt a távozása.
- Mindig a rosszra gondolsz. - Nem feltétlenül.
Én jó véleménnyel vagyok róla. Ennyit megérdemel tőlünk.
Mama, én kedvelem Willoughbyt.
Mama...
Nem enged be.
- Bárcsak elállna az eső! - Maga is abbahagyhatná!
Megszabadított tőle, Mr. Palmer, és mondhatom, jó vásárt csinált!
Mégis én jártam jobban, mert nem adhatja vissza.
Marianne, jöjjön kártyázni! Ezzel nem hozza vissza.
- Nem evett semmit. - Mind elhagyatottak vagyunk.
Kedves Miss Dashwood! Talán most beszélhetnénk.
- Miről? - Már régen akarok kérdezni valamit.
- Orcátlanság tán. - Nem hinném.
Különös kérdés.
Ha Willoughby Combe-ban volna, elvihetnénk. Fél mérföldre lakunk.
- Öt és fél. - Dehogy! Nem lehet olyan messze.
- Nem tudom elhinni. - Próbálja meg!
Kérdezzen bátran, ha ezzel a segítségére lehetek.
Ismeri a sógorasszonya édesanyját? Mrs. Ferrarst.
Fanny édesanyját? Nem. Sosem találkoztam vele.
Bizonyára furcsállja a kérdést. Bár el merném...
Ha elárul valamit a híres F-ről, légy szíves elmondani nekünk is!
Nincs kedve sétálni egyet?
Nem is tudtam, hogy ismeri a családot.
Mrs. Ferrars most még senkim és semmim.
De eljöhet az idő, amikor közeli kapcsolatba kerülünk.
Mire gondol?
Talán Fanny öccse, Robert a jegyese?
A legfiatalabb? Soha életemben nem láttam.
- Edward. - Edward Ferrars?
Edward és én öt éve titokban jegyesek vagyunk.
Nem csoda, hogy meglepődik.
De tudom, hogy maga megőrzi a titkomat.
Ő sem bánná, hogy elmondtam. Magát a testvérének tekinti.
Elnézést!
Biztos, hogy egyazon személyről beszélünk?
Négy évig tanult Plymouth-ban a bácsikámnál, Mr. Prattnál.
- Sosem említette? - De. Azt hiszem, igen.
Nem akarózott belemennem az édesanyja tudta nélkül.
De a szenvedély minden észérvet elsepert.
Láthatta, alkalmas arra, hogy egy nő szívét magához láncolja.
Nehéz volt mindkettőnknek.
Évente legfeljebb kétszer találkozhatunk.
- Jól van, Miss Dashwood? - Tökéletesen.
- Megsértettem netán? - Tudnom kell, miről beszélnek!
Ha kiderül, az tönkreteszi. Kérem, ne beszélje ki!
Miss Dashwood lenyűgözöttnek látszik.
Megígérem.
- Mi izgatta fel ennyire? - Mondja el!
- Londonról beszélgettünk. - Hallod, Charlotte?
- Charlotte és én kifőztünk valamit. - A legkitűnőbb terv a világon!
Hamarosan Londonba utazom, és meghívom magát, Lucy...
...és a két Dashwood kisasszonyt.
- Elmehetek én is? - Kicsi vagy még ahhoz.
Az én házamban lakunk majd, és szórakozunk egy kicsit.
Elmehetek én is?
- Kisasszonyokat meghívtuk Londonba! - Én is ezért jöttem ide.
- Nem hagyhatjuk itt édesanyánkat. - Nélkülözni tudja magukat.
- Hát persze! - Pontosan erre vágytam.
Visszautasításról szó se lehet! Csapjunk egymás tenyerébe!
Ha nem adom magukat férjhez Szent Mihály napjáig, nem az én hibám.
Sosem tudom meghálálni.
Láthatom Willoughbyt! Te pedig Edwardot.
- Alszol? - Amikor itt vagy?
Nem lehetsz ilyen nyugodt. Még te sem. Ma éjjel nem tudok aludni.
Miről beszélgettetek Miss Steele-lel?
Semmi lényegesről.
Képzeljék, milyen érzés egyedül, amikor úgy megszoktam Charlotte-ot.
Írtam Edwardnak. Nem tudom, mennyit láthatom.
Titokban kell tartani. Nem jöhet el hozzánk.
Az egyetlen vigaszom az állhatatossága.
Szerencsés, hogy ily hosszú idő alatt nem kellett kételkednie.
Féltékeny vagyok. Ha többet emlegetne egy nőt, mint mást...
De sosem adott okot az aggodalomra.
Hogy örül majd, ha megtudja, hogy barátok vagyunk!
- Pigeon! Hiányoztam? - Nagyon, asszonyom.
- Minden rendben? - Szenet kéne rendelni.
Nahát, Pooter! Te meg élsz? Teát, Pigeon! Jöjjenek, drágáim!
Maga nem vesztegeti az időt! Majd Pigeon elviszi.
Mrs. Jennings mondta, hogy esküvői ruhát vásárolnak a húgának.
Nem hallottam ilyen tervről.
Bizonyára találkozunk Johnnal és Fannyval.
- A szomszédban kopognak. - Igazad van.
Ülj nyugodtan legalább két másodpercig! Idegesítesz.
Ez Willoughby!
Tényleg.
Elnézést, ezredes!
Ezredes...
De örülök, hogy látom! Azóta Londonban van?
Ne haragudjon!
Szóbeszéd tárgya a városban...
Mondja meg világosan!
Végleg elrendeződött minden a húga és Mr. Willoughby között?
Az ő szájukból nem hallottam semmiféle megállapodásról.
De kölcsönös vonzalmuk nem kétséges.
Köszönöm.
Minden elképzelhető boldogságot kívánok a húgának.
Mr. Willoughbynak pedig, hogy igyekezzék őt kiérdemelni.
Mire gondol?
Bocsásson meg!
- Hol van a drága Edward? - Ki az a "drága Edward"?
Az öcsém, Edward Ferrars.
Valóban? Ferrars, F-fel?
- Nem kaptam levelet? - Semmit.
- Nem érdeklődik a levelek iránt. - Nem várok levelet senkitől.
Nincs ismerősöm a városban.
Egy szót se a sonkacsontról! Intézzék el egymás között!
- Nincs levél, hölgyem. - Ne aggódjon, kedvesem!
Úgy hallom, ebben a szép időben a sportemberek vidéken időznek.
A fagy majd visszaűzi őket, legyen nyugodt!
Erre nem gondoltam. Köszönöm, Mrs. Jennings.
Miss Dashwood is megnyugodhat.
Úgy hallom, a sógorasszonya meghívja a ma esti bálra "F" urat.
Vigyázzanak, drágáim! Lovak jártak erre.
Ráadásul esni kezdett! Jöjjenek!
Mama! Micsoda jó mulatság!
- Láttál valaki ismerőst? - Nem. Mr. Palmer biztosan.
- Lát valakit az ismerőseink közül? - Sajnos nem.
Miért ugrat folyton? John Dashwood feleségét magam is látom.
Jöjjenek!
Hát itt van!
De meleg van! Bizonyára nincs egyedül.
John elment az öcsémmel jeges gyümölcsöt enni.
Az öccse! Ez valóban jó hír! Végre valahára!
Én menten elájulok!
Örülök, hogy látom. Bemutatom a sógoromat.
Mr. Robert Ferrars.
Miss Dashwood. Miss Steele. Miss Marianne.
Drága hölgyeim! Végre találkoztunk!
Maga a legifjabb? Edward nincs itt?
- Miss Dashwood számított rá. - Túlságosan elfoglalt ehhez.
És nincs itt olyan ismerőse, akiért érdemes lett volna eljönnie.
Mit művelnek a fiatalemberek manapság? Bújócskáznak?
Mr. Robert! A bátyja távollétében táncolnia kell Miss Dashwooddal!
Megtiszteltetésnek venném.
És ugye, Miss Steele, számíthatok az allemande-ra?
Ha jól tudom, Devonban laknak.
- Egy villában? - Igen.
Nagyon szeretem a villákat.
Ha volna elég pénzem, építtetnék magamnak egyet.
Mr. Willoughby...
- Hogy van? - Köszönöm, jól.
- És a családja? - Ők is jól vannak.
Köszönöm kedves érdeklődését.
Willoughby!
Jóságos ég, Willoughby!
Nem akar kezet fogni velem?
Hogy van, Marianne?
Mi a baj? Miért nem jött el?
Nem volt Londonban? Nem kapta meg a leveleimet?
Volt szerencsém megkapni az értesítést.
Az ég szerelmére! Árulja el, mi a baj!
Nagyon köszönöm.
Ha megengedi, csatlakozom a barátaimhoz.
Menj oda hozzá! Kényszerítsd, hogy jöjjön ide!
Menjünk innen!
- Ismeri őket? - Vidékről.
Gyere!
Ezt nem értem. Beszélnem kell vele.
Jöjjön a levegőre!
- Mennünk kell. - Ilyen hamar?
Örömest hazakísérem az ifjú hölgyet.
- Milyen kedves! - Igazán lovagias!
- Éjszaka küldött neki üzeneteket? - Úgy bizony.
- Mondd el, kérlek... - Ne kérdezz semmit!
- Nem mondasz el semmit. - Még te beszélsz?
- Nincs mit elmondanom. - Egyikünknek sincs.
Mert nekem nincsenek titkaim, te pedig nem árulod el őket.
Nem kellett volna annyi embert meghívniuk! Rettentő melegem volt.
Jó, hogy korán eljöttünk.
Na, végre...
A szerelmesek viszálya gyorsan elmúlik. Majd az a levél!
Nekem el kell mennem. Remélem, a fiatalember nem váratja sokáig.
Nézni is keserves, milyen boldogtalan!
Milyen kedves volt Edward családja!
Sosem említette, hogy ilyen kedves a sógorasszonya.
Szerencsére mit sem sejtenek az eljegyzésről. Elnézést!
"Kedves kisasszony!
Nem tudom, miben lehettem szerencsétlen megsérteni.
Ám ha mélyebb vonzalomra következtetett viselkedésemből,
magam hibáztatom, hogy nem voltam óvatosabb.
Érzelmeim másutt vannak lekötve.
Visszaküldöm leveleit, a hajfürtöt, melyet nekem ajándékozott.
Maradok, stb. John Willoughby."
Drágám!
Jobb így, mintha jegyességtek hónapokig elhúzódik,
mielőtt véget vet neki.
Nem voltunk jegyesek.
Írtál neki. Azt hittem, egyezség volt köztetek.
- Nem oly becstelen, mint hiszed. - Mondta, hogy szeret?
Igen.
Nem...
Kifejezetten nem. Éreztette, de ki nem mondta.
Néha azt hittem, igen, de nem mondta ki sosem. Nem szegte meg a szavát.
Mindannyiunkat becsapott. Azt hittük, hogy szeret.
Szeretett. Éppúgy, ahogyan én.
Fel kellett jönnöm. Hogy van, kedvesem?
Szegény, megviseltnek látszik. Nem is csoda. Bizony, igaz.
Miss Morton újságolta, egy jó barátnőm.
Hamarosan egybekelnek Miss Grey-jel és az ötvenezer fontjával.
Azt mondtam, "ha igaz, gyalázatosan viselkedett ifjú barátnőmmel.
Bárcsak enné ki a szívét a felesége!"
Ó, kedveském! Nem ő az egyetlen érdemes ifjú a világon!
A maga csinos arcával sosem lesz híján hódolóknak.
Jobb, ha alaposan kisírja magát, és azzal vége!
Majd igyekszem megvigasztalni valamivel.
- Szereti az olajbogyót? - Nem tudnám megmondani.
Nem is voltak eljegyezve.
Miss Greynek vagyona van. Marianne-nek meg semmije.
Nem képzelhette, hogy elveszi. Azért együtt érzek vele.
Ő is vénlány marad, mint Elinor.
Meghívhatnánk őket néhány napra. Végül is a rokonaink.
- És atyám... - Drágám!
Magam is örülnék neki, de már meghívtuk Miss Steele-t.
Nem foszthatjuk meg Mrs. Jenningst minden társaságától.
Majd jövőre meghívjuk őket.
Miss Steele méltóbb a nagylelkűségre. Szegény lány!
Kitűnő ötlet!
Brandon ezredes.
- Köszönöm, hogy eljött. - Hogy van a húga?
Haza kell vinnem.
Palmerék elvisznek Clevelandig. Onnan csak egy nap.
Onnan én viszem haza magukat!
Bevallom, reménykedtem ebben.
Marianne nagyon szenved.
És folyton mentséget keres Mr. Willoughby számára. De ismeri őt.
Talán...
Ismertetnék bizonyos körülményeket, hogy a hasznukra lehessek.
Mondani akar valamit Mr. Willoughbyról?
Amikor elhagytam Bartont...
Nem, régebbről kell kezdenem!
Bizonyára...
...Mrs. Jennings ejtett maguknak néhány szót a múltamról.
Hogy kapcsolatom egy Eliza nevű hölggyel szomorú véget ért.
Arról viszont senki se tud,
hogy Elizának a halála előtt törvénytelen gyermeke született.
Az apja, bárki volt, elhagyta őket.
Eliza a halotti ágyán könyörögve kérte, hogy gondoskodjam róla.
Korábban a sorsára hagytam, most nem mondhattam nemet.
A kislányt, Beth a neve, vidéken helyeztem el,
ahol jó kezekben tudhattam. Gyakran látogattam.
De igen önfejű lett, mire felnőtt.
Isten bocsássa meg, elkényeztettem, túlságosan szabadjára engedtem.
Egy éve nyoma veszett.
Igyekeztem felkutatni. De nyolc hónapig csupán találgattam.
Azután a delafordi piknik napján levelet kaptam tőle.
Azt írta, gyereket vár.
És a gazfickó, aki elhagyta, még a lakcímét is eltitkolta.
Willoughby?
Mielőtt kérdőre vonhattam volna, Lady Allen elkergette.
- Londonba szökött. - Magyarázat nélkül elhagyott.
Kitagadták az örökségből, nem maradt semmije.
Otthagyta Marianne-t...
...Miss Grey ötvenezer fontjáért.
Beth még Londonban van?
Vidékre ment, hogy megszülje gyermekét.
Nem terheltem volna ezzel, ha nem hiszem szívemből,
hogy ez idővel talán csökkentheti a húga bánatát.
Úgy festettem le Mr. Willoughbyt, mint a leghitványabb nőcsábászt.
De azóta megtudtam, hogy aznap meg akarta kérni a húga kezét.
Nincs kétségem abban, hogy a szándéka tisztességes volt.
Minden bizonnyal feleségül vette volna.
- Ha nincs híján... - A pénznek.
- Helyes volt, hogy elmondtam? - Persze.
Bármit tett a múltban, bármit tesz a jelenben,
tudni fogod, hogy szeretett.
De nem eléggé.
Nem eléggé.
Van itt valaki, aki majd felvidítja.
Hogy van a húga, Miss Dashwood? Szegényke!
Nem is tudom, mit tennék, ha egy férfi így bánna velem!
Kellemes a vendégeskedés?
Még soha nem voltam ilyen boldog. A sógorasszonya megkedvelt engem.
- El se tudja képzelni, mi történt. - Valóban nem.
Bemutattak Edward édesanyjának. És nem csupán udvarias volt velem.
Úgy érzem, hamarosan Edwarddal is találkozom.
Itt van Mr. Edward Ferrars.
Vezesse be.
De örülök! Miss Steele-t már ismeri.
- Hogy van, Miss Steele? - Köszönöm, jól.
Foglaljon helyet!
Bizonyára meglepődött. Azt hitte, a nővére házában vagyok.
Hívom Marianne-t. Csalódott lenne, ha nem látná.
Meghallottam a hangját.
- Végre megtalált bennünket. - Rég el kellett volna jönnöm.
- De sápadt! Remélem, nincs rosszul. - Hagyja csak! Elinor jól van.
- Ennek örüljünk mind a ketten! - Hogy tetszik London?
Egyáltalán nem. A látogatása az első örömünk. Ugye, Elinor?
- Miért nem jött el korábban? - Túlságosan el voltam foglalva.
Másutt? Amikor ilyen barátai vannak?
Azt hiszi, egyetlen ifjú sem tesz eleget kötelezettségeinek?
Edward mindenki közt a legkevésbé képes önzésre.
Nem ül le? Elinor, segíts marasztalni!
- Elnézést, mennem kell. - De hisz csak most érkezett!
Sürgősen el kell intéznem valamit Fannynak.
Akkor, ugye, visszakísér a nővéréékhez?
Örömmel.
- Miért nem marasztaltad? - Bizonyára oka volt elmenni.
Hűvösen bántál vele. Ha a helyében volnék, azt hinném, nem is szereted.
Marianne nem volt jól. Félek, sosem megyek férjhez, ha rá gondolok.
Ugyan! Sokkal inkább, mint bármelyik Dashwood-lány.
Nincs hozományom.
Sok jó tulajdonságod van, ami pótolja azt.
Sokkal jobb partit találhatsz, mint gondolnád.
Bárcsak úgy lenne!
Van egy fiatalember.
Örömmel hallom. Vagyonos, jó családból való?
Mindkettő. De a családja ellenezné a házasságot.
Ugyan! Beleegyeznek, mihelyt megismernek.
Ez nagy titok.
Nem is mondtam el senkinek, mert féltem, hogy kitudódik.
- Bennem megbízhatsz. - Ha el merném mondani...
Biztosítalak, hogy hallgatok, mint a sír.
Kígyót melengettem!
Takarodj a házamból!
Micsoda felfordulás!
Edward Ferrars, akiről annyit tréfáltam magával,
öt éve eljegyezte Lucy Steele-t.
Anyja, aki nagyon büszke,
követelte, hogy bontsa fel az eljegyzést.
Ő nem akarta megszegni az ígéretét. Kitartott mellette,
így most egy fillért se kap. Az anya mindent Robertre hagyott.
El kell mennem hozzá. Sógorasszonya őrjöngött. Lucy ideglázba esett.
Mióta tudsz erről?
- Mióta Mrs. Jennings meghívott. - Miért nem mondtad el?
Lucy titoktartást kért tőlem.
- Nem tehettem. - Edward téged szeret.
- El akarta mondani. - Nem veheti el őt!
Komiszul bánjanak Lucyval is?
- Nem házasodhat szerelem nélkül. - Edward szavát adta neki.
Még ha megbánta is, boldog, ha állja a szavát, és teljesíti a kötelességét.
Végtére is...
Elbűvölő a gondolat, hogy az ember boldogsága egyetlen személytől függ,
de nem mindig lehetséges. Bele kell törődnünk.
Edward elveszi Lucyt. Mi meg hazamegyünk.
Mindig a lemondás, a beletörődés!
Az illem, a becsület, a kötelesség!
Hol van a szíved?
Mit tudsz te a szívemről? Bármiről a fájdalmadon kívül?
Hetekig nyomta a lelkemet. Nem beszélhettem róla senkinek.
Az kényszerítette rám, aki romba döntötte reményeimet.
El kellett tűrnöm ujjongását, mindörökre elválasztva Edwardtól.
Ha nem köt fogadalmam, kimutathattam volna, milyen boldogtalan vagyok.
Hallom, hogy a jegyessége miatt Mr. Ferrars elveszítette a vagyonát.
- Valóban ez történt? - Igen.
- Ismeri Mr. Ferrarst? - Sosem találkoztam vele.
De jól ismerem a kegyetlenséget,
amely elválaszt két, egymáshoz ragaszkodó embert.
Lehetővé tudnám tenni, hogy összeházasodjanak.
Közeli barátja a családnak. Tudassa vele!
Bizonyára örömmel hallaná, ha maga mondaná el.
Nem hiszem.
A viselkedéséből ítélve büszke. A legjobb értelemben.
Ez a legjobb megoldás.
Mr. Edward Ferrars.
Köszönöm, hogy ilyen gyorsan eljött.
Hálás vagyok az üzenetéért.
Isten tudja, mit gondolhat rólam.
- Nincs jogom beszélni... - Jó hírem van.
Foglaljon helyet!
- Bizonyára ismeri Brandon ezredest. - A nevét ismerem.
Ő kért meg, hogy közöljem, mivel tudja, hogy lelkésznek akar menni,
örömmel ajánlja fel a delafordi lelkészséget.
Így feleségül veheti Miss Steele-t.
- Brandon ezredes? - Igen.
Ezzel akarja tanúsítani, hogy együtt érez önnel.
Lelkészséget adományoz nekem?
Ez lehetséges?
Meglepődik, ha barátra lel a rokonai ridegsége miatt.
Nem. Ha maga az.
Tudom, hogy mindent a kegyed jóságának köszönhetek.
Ki is fejezném, ha tudnám, de nem vagyok szónok.
Téved. A tulajdon érdemének köszönheti.
Nekem semmi részem ebben.
Brandon ezredes csodálatos ember lehet.
Az ezredes igazán tiszteletre méltó.
Megkérdezhetem, hogy az ezredes miért nem maga mondja el?
Úgy érezte, jobb, ha egy barátjától tudja meg.
A barátsága a legfontosabb az életemben.
Mindig számíthat rá.
Bocsásson meg!
Maga állja a szavát. Ez fontosabb minden másnál.
Legyenek nagyon boldogok!
Szerencse, hogy Lucy és Edward ilyen közel lesznek.
Sokat találkozhatnak majd. Ez felvidítja majd, Marianne.
Maga miatt megutáltam Willoughbyt. Elviselhetetlen!
Épp az ő házát kell látnunk. Majd magas fákat ültetünk elé.
Ugyan már!
Hallom, milyen finom volt Miss Grey esküvői ruhája!
Ránk férne egy jó tea.
London óta lélegzetet sem vett. Nem velük kellett volna jönnünk.
Te mondtad, nincs más megoldás. Elmegyek sétálni.
- Mindjárt esik. - Nem fog esni.
- Mindig ezt mondod, és mindig esik. - Nem megyek messzire.
Büszkék vagyunk a kis Thomasra! Látnák csak a papáját!
Hát itt van! Nézze meg a kis Thomast!
Nem látom Marianne-t.
"Szerelem nem szerelem, amely hőfokot más hőfok szerint nyer,
vagy árapályt játszik készségesen?
Oh, nem; az örök fárosz maga ő...
...nézi az orkánt, de nem ing."
Willoughby...
Marianne?
- Teljesen átázik, mire visszajön. - Jó, hogy mondja.
Ne féljen! Brandon majd megtalálja.
Nyilvánvaló, hova ment.
Nem sebesült meg, csak fel kell melegednie.
A szobámban ég a tűz. Gyorsan!
Orvost kéne hívni.
Teljesen kimerül, ezredes. Ne aggódjon, hamarosan rendbe jön.
Harrisnél nem talál jobb orvost.
Mi a diagnózis?
Ez egy fertőző láz. Meglehetősen súlyos.
- El kéne távolítani a kicsit. - Mrs. Bunting!
Kedves Miss Dashwood! Rettentően sajnálom.
- Ha akarja, itt maradok. - Nagyon kedves magától.
De az ezredes és Harris doktor gondoskodnak rólunk.
Köszönöm, amit értünk tett.
Nem javul, ahogy reméltem.
Mit tehetek?
- Már így is sokat tett. - Adjon valami elfoglaltságot.
Jót tenne, ha itt volna az édesanyánk.
Persze.
Hozok még laudanumot.
Nem áltathatom azzal, hogy nem súlyos az állapota.
Készüljön fel!
Hamarosan visszatérek.
Marianne...
Marianne, kérlek!
Marianne...
Kérlek!
Mivé lennék nélküled?
Mindent elviseltem, ezután is próbálom.
De kérlek, drága,
szeretett Marianne!
Ne hagyj itt!
Elinor...
Az édesanyám!
Túl van a veszélyen.
- Hol van Elinor? - Itt vagyok.
Itt vagyok.
Brandon ezredes!
Köszönöm.
Nem olyan délceg, mint Willoughby. De sokkal megnyerőbb az arca.
Mindig volt valami Willoughby tekintetében, ami nem tetszett.
"Nem lesz kisebb a föld, se kevesebb, ha bármi helyéről lehull.
Talál magának más helyet.
Semmi nem vész el, megtalálod,
ha keresed."
- Holnap folytatjuk? - Nem. El kell utaznom.
- Hová? - Nem mondhatom el.
Titok.
De nem marad sokáig?
Ott.
Ott estem el, ott láttam őt először.
Megbánja, hogy elveszített.
De bizonyos, hogy boldog lett volna velem?
Nem lett volna egy fillérje sem.
Jobban törődött volna a pénz hiányával, mint a szíve szavával.
Ha csak fele annyit szenved, mint én, eleget szenved.
- A viselkedésed hozzá hasonlítod? - Nem.
Viselkedésemnek másnak kellett volna lennie. Olyannak, mint a tied.
Meghoztam a húst, asszonyom.
Exeterben nem olyan drága. Kell Marianne-nek.
- Forgalmas Exeter? - Úgy bizony.
Miss Pothingtont megint szélütés érte.
Miss Murden elcsapta Colest, mert részegeskedett.
És Mr. Ferrars megházasodott, biztos tudják.
Ki mondta, hogy megházasodott?
Magam láttam Mrs. Ferrarst.
Miss Lucy Steele. Az új London fogadó előtt álltak meg.
Amikor elmentem mellettük, akkor láttam.
Érdeklődött asszonyomról meg a kisasszonyokról.
Kérte, hogy adjam át az üdvözletét. Küldött egy szelet tortát is.
- Jó színben volt? - Mondta is, hogy igen jól van.
Mindig olyan kedves volt, hát bátorkodtam minden jót kívánni.
Köszönöm, Thomas.
- Mi van benne? - Nem tudom, de nehéz.
"Kicsi, befér a szalonba. Nemsokára követem én is.
Addig elvárom, tanulja meg ezeket. Barátja, Christopher Brandon"
Tökéletesen ideillik.
Tessék.
Hozz teát!
- Nagyon szerethet. - Mindannyiunkat.
Brandon ezredes!
- Nem ő az. - Azt mondta, ma érkezik.
Edward!
Ez Edward!
Nyugalom! Nyugodtnak kell lennünk.
Mr. Ferrars.
De örülök, hogy látom!
- Remélem, jól vannak mind. - Köszönjük. Mind jól vagyunk.
Igen kellemes az idő. Tényleg az.
Örömmel hallom. Az utak nagyon szárazak.
Sok boldogságot, Edward!
Remélem, Mrs. Ferrars jól van.
Tűrhetően. Köszönöm.
A lelkészlakban van?
Nem... Anyám a városban van.
Én Mrs. Edward Ferrars felől érdeklődtem.
Hát nem hallották?
Kegyed bizonyára Mrs. Robert Ferrarsra gondol.
- Mrs. Robert Ferrars? - Igen.
Kaptam egy levelet Miss Steele-től,
vagyis Mrs. Ferrarstól, amelyben arról értesít,
hogy a vonzalma immár öcsém felé irányul.
Londonban sok időt töltöttek együtt.
Mivel megváltoztak a körülményeim, úgy éreztem, az a helyes,
ha feloldom a jegyesség alól.
A múlt héten esküdtek, most Plymouth-ban időznek.
Tehát...
...nem házasodott meg?
Nem.
Fiatalon ismertem meg Lucyt.
Ha lett volna elfoglaltságom, sosem éreztem volna ily ostoba vonzódást.
Norlandban helytelenül viselkedtem, de azt hittem, az csak barátság.
És csak a saját szívemet teszem kockára.
Nem reméltem semmit, de most, hogy megtehetem, elmondom...
...hogy a szívem most és mindörökké...
...az öné.
- Melléült. - És még?
Mondd már!
Letérdel előtte.